3. fejezet - Tartalom
3.1    Az anonim internetezés csökkenti a kockázatot	
3.1.1	A legtöbb felhasználó sokat elárul3.1.2	Névtelenül	
3.2.    A TCP/IP
 3.2.1	Mi a TCP/IP?
 3.2.2	Különböző protokollok a rétegekben
3.3	Néhány alkalmazás és protokoll használata és a biztonságosságuk .
 3.3.1	A Telnet
 3.3.2	Az FTP
3.3.3. Az IRC
3.3.4 Az IP-címzés
3.4	A portokról

3 Alapok
Aki szeretne többet megtudni a hackerek tevékenységéről, stratégiáiról és támadási lehetőségeiről, annak az internet alapjaival is közelebbi ismeretségbe kell kerülnie. Különben bizonyos támadási lehetőségek aligha követhetőek. Ez a fejezet röviden bemutatja a legfontosabb információkat, amelyek a „hacker alapismeretek" és egyben a védekezés alapismeretei közé is tartoznak. Így némi bepillantás nyerhető a technikákba is, amelyek lehetővé tesznek bizonyos támadási módokat. Aki csak általában akar a hackerek tevékenységéről tájékozódni, annak ezt a fejezetet természetesen nem kell elolvasnia. Így viszont sok minden messzemenően érthetetlen marad.
3.1 Az anonim internetezés csökkenti a kockázatot
Ezt a fejezet az anonim szörfözésnek szenteltük. Ezzel akkor kell foglalkozni, ha nekikezdünk a háló kémlelésének.
Az anonim szörfözés célja, hogy megakadályozzuk saját IP-címünk átadását másoknak. A jobb megértés kedvéért képzeljük el egyszer az IP-címet a következő összefüggésben: egy potencionális betörőnek - mert egy hacker nem jelent mást a PC-nk szempontjából - tudnia kell a pontos címet. Csak ezután kezdhet hozzá, hogy kiderítse a lakásunk, illetve a házunk gyenge pontjait. E cím nélkül semmi sem történhet, de amint ez ismertté válik, igen jó rálátás kínálkozik az életkörülményeinkre és a szokásainkra.
Az IP-cím nagyon pontos címzés, egy emelettel és lakásszámmal együtt megadott postacímhez hasonlít. Csak ennek az adatnak az ismeretében válik a nyitott konyhaablak - a PC-nk nyitott portjához hasonlóan - kockázattá.
Először lássuk a legfontosabbakat a névtelen szörfözésről - hiszen a névjegykártyánkat sem osztogatjuk mindenütt. Ennek a fejezetnek az első része azt is megmutatja, milyen információkat kaphatnak rólunk mások, ha „normál" mó-

don szörfözünk a neten. Hogy ezeknek a részleteknek a nyilvánosságra kerülését hogyan akadályozhatjuk meg, arról természetesen szintén itt olvashatunk.
3.1.1 A legtöbb felhasználó sokat elárul
Egy szituáció, amelyben öntudatlanul is feladjuk az anonimitásunkat, eddig valószínűleg a legkevésbé tűnt fel. A kis web-bugokról van szó, illetve a clear GIF-ekről. Mindkettő hasonlít a talán már ismert cookie-khoz. A web-bug egy parányi GIF-képecske (egy pixel méretű), amely valahol a weboldalba van integrálva, és a nézőnek egyáltalán nem tűnik fel, mivel egészen kicsi. Azonban átadja egy szervernek az IP-címet, a felkeresett oldal URL-jét, a web-bug GIF-ek URL-jét, az időpontot, amikor a web-bugot megnézték, a böngészőtípust, valamint egy korábban elhelyezett cookie információit. Ha egy oldalon, amely tartalmaz ilyen „bogárkát", személyes adatokat adunk meg, akkor ezeket a bug-ID-vel együtt lehet tárolni, és gyakorlatilag úgy működik, mint egy cookie -csak ebből semmit nem lehet észrevenni, és kikapcsolni sem lehet!
Tehát a legfontosabb, amit az anonim szörfözésnél el kell titkolni, az az aktuális IP-cím, amelyet minden számítógép az internetre lépéskor kap.
Az interneten megtett utat, amint az a lenti példából is látható, nagyon könnyen követni lehet az IP-címek segítségével. Mindenhol hagyunk hátra nyomokat, amelyek alapján hackerek figyelhetnek fel ránk, és ezáltal lehetőségük lesz pontosan kideríteni az identitásunkat, és esetleg károkat is okozhatnak nekünk.
Az IP-cim minden alkalommal átmegy az adatokkal együtt, a mail-ékben, az IRC, ICQ vendégkönyvekben és a nyílt fórumokon.
A „normál" és az anonim szörfözés közötti különbséget a http://privacy.net/anonymizer oldal teszi világossá.

Információk az Anonymizernél
Úgy az IP, mint a teljes útvonal is felismerhető, amelyet a számítógép egy oldalhoz választott. Ha ezt az oldalt most egy anonymizeren keresztül keressük fel, csak annak a weboldalak az információi kerülnek ki, amelyről erre az oldalra mentünk.
Az IP-cím és az útvonal mellett előfordulhat, hogy a következő adatok mindegyike, vagy legalábbis néhány közülük ugyancsak láthatóvá válik idegenek számára:
 •	Az IP-hez tartozó domain név.
 •	Az oldal URL-je, amelyről az oldal linkjére kattintottunk (HTTP-
Referer).
Egy rövidítés a használt webböngészőhöz, például Mozilla/4.7 [en] (X11; I; Linux 2.2.12 i686) a Netscape-hez (angol verzió). Ebből a rövidítésből mellesleg az is kiderül, hogy milyen operációs rendszer melyik verzióját használjuk, itt például Linux 2.2.12-t egy Intel PC-n.
•	Sok böngésző az e-mail-címeket és/vagy a login neveket is továbbítja,
amennyiben a böngésző ismeri ezeket (az e-mail-címet a böngésző jelszó
ként is átadhatja egy anonim FTP-szerverhez való hozzáféréshez, vagy
aktív tartalmakon keresztül, mint a JavaScript és hasonlók).
• Cookie-k (ezek egy táblát akasztanak ránk, hogy: „Megint itt vagyok!") Irányok az interneten, és az ott tartózkodás ideje.

Talán már a fentiekből is világossá válhat, hogy mégiscsak meg kell őrizni valamennyire az anonimitást az internetes szörfözéskor. Hogy ez hogyan lehetséges, azt mindjárt kiderül.
3.1.2 Névtelenül
A cél tehát az, hogy titkosítsuk a saját IP-címünket, egy másikat vagy sem-milyet se mutassunk, és lehetőség szerint minden egyéb adatunkat is elrejtsük.
Egy előzetes megjegyzés: a saját IP-címünk egy internet-szolgáltatón keresztül történő szörfözéskor rendszerint dinamikus, tehát a szolgáltató minden újabb betárcsázáskor egy új, másik IP-t oszt ki - de természetesen ezt is ki lehet újból olvasni, mint minden más, fent nevezett információt. Azonban több lehetőség is van arra, hogy védekezzünk. Íme, néhány ezek közül:
s A legegyszerűbb, ahogy az előbb már említettük, az Anonymizer & Co. használata, például a http://anonsurf.de vagy a klasszikus http://www. anonymizer.com. Az ilyen oldalak működési módja: az adatokat egy proxy-szerver többé-kevésbé szűri.
Egy másik egyszerű módszer egy anonim proxy-szerveren keresztül konfigurálni a saját böngészőnk kapcsolatát. Ehhez egy kis magyarázat: A proxyk, hardverként vagy szoftverként, a kliens és a host szerver közé vannak kapcsolva, és a hostnak a proxy IP-t, és nem a dinamikus kliens-IP-t mutatják. A kliens tehát össze van kötve a hosttal, a host azonban azt „hiszi" (az IP alapján), hogy csak (!) a proxy-szerverrel van összeköttetésben. Tehát a proxy képviseli a számítógépünket. Hogy most megfelelően konfiguráljuk a böngészőnket, csak a szerver címét és a portot kell a böngésző Internet-beállításainál (legjobb, ha minden protokollhoz) megadni. Az aktuális proxy-szerverekről és csatlakozásaikról a http://www. cyberarmy.com/lists/proxy/ címen találunk listát. Vannak még proxy-keresőgépek is és hasonlók.
Magunk is beszerezhetünk egy proxy-programot vagy egy scriptet, például a http://proxys4all.cgi.net címről. Mostanában a Junkbuster program jött divatba (közelebbi információk a www.junkbister.com címen). A kezdőknek kicsit nehezebb ennek a szoftvernek a telepítése, cserébe viszont kedvezőbbek a lehetőségek, mert egyéni igények szerint konfigurálható. Így például le tudja nyomni a weboldalakon található reklámot.

 •	Egy további eszköz a jelenleg csak kevesek számára elérhető Mix-System,
amely több állomásból áll, s ezekről üzeneteket küldenek. A koncepciót
Dávid Chaum eredetileg e-mail küldéshez fejlesztette, azonban más háló
szolgáltatásokra is átvihető. Minden Mix gyűjti a bejövő üzeneteket, szét
válogatja, és egy bizonyos idő után továbbküldi. Így nem lehet összefüg
gést teremteni a bejövő és a kimenő üzenetek között. Ha csak egyeden
Mix is megbízhatóan működik, az egész rendszer megbízható, vagyis a
felhasználó anonim marad. A kommunikáció a Mixen belül kódolt, és így
lehallgatni sem lehet. A Mix hátránya, hogy nagy hálózati terheltséget
gerjeszt. A Mixek még nem állnak nyilvánosan rendelkezésre, csak egyes
pilotprojekteket lehet találni.
 •	A következő eszköz, amely az anonimitásról gondoskodhat, a Webwasher.
Ez a szoftver Windows 95/98/NT/2000-hez és a Macintosh-hoz is meg
jelent.   Elsősorban   arra   szolgál,   hogy   kiszűrje   a   weboldalakról   a
reklámbannereket, az animált képeket és a pop-up menüket. Mindez a
magánszféra védelmét szolgálja, mert megakadályozza az olvasó „zavará
sát" a számtalan reklámbannerrel. A mi szempontunkból azonban inkább
más  tulajdonságai  érdekesek:   a  Webwasherrel  megakadályozható  a
HTTP-Referer küldése, azé az URL-é, amelyről az oldalra kattintottak.
Ráadásul megadhatunk egy URL-listát, amelyet minden esetben ki kell
szűrni, vagy át kell engedni. A Webwasher, user agentként, a valóban a
webböngésző által elküldött sztringeket küldi el. Alapértelmezésként ez
egy bővítést kap, hogy a Webwashert használja, ezt azonban lekapcsol
hatjuk.   A   Webwasher   magáncélra   ingyenes,   és   megtalálható   a
http://www.webwasher.de címen.
 •	Azoknak,   akiknek  egy  kicsit  több  idejük van  és  Linux-pártiak,   a
WWWoffle program lehet érdekes. A WWWoffle Unix/Linux rendszerek
és Windows NT alatt fut. Létezik ugyan egy verziója Windows 95-höz is,
ez azonban nem működik hibátlanul. Ez a proxy elsősorban cache-elő
proxy-szerverként működik, és lehetővé teszi, hogy hálózati kapcsolat
nélkül lehessen navigálni ebben a cache-ben. Az oldalakat, amelyekre rá
kattintunk, de még nincsenek a cache-ben, feljegyzi egy listára, majd az
online   üzemre   váltáskor   kérésre   automatikusan   betölti.   A   cache-
tartalomban különböző kritériumok szerint közlekedhetünk, kilistáztat-
hatjuk például az összes, vagy a legutóbbi kapcsolódás során meglátoga
tott oldalt, esetleg minden oldalt, amelyeket a következő online kapcso-

latnál fog betölteni és hasonlókat. A cache-tartalmon belüli kereséshez kiegészítésképpen saját keresőgépet is lehet telepíteni. Természetesen az is konfigurálható, hogy mi kerüljön a cache-be. A programot a webböngé-szőből lehet kezelni, beleértve az online és az offline módok közötti váltást is. A mi szempontunkból a WWWoffle főleg azért lehet érdekes, mert a Junkbusterhez hasonlóan, itt is célzottan lehet definiálni a HTTP-headert. Pontosan megadhatjuk, hogy milyen fajta webdokumentumok és milyen HTML-kódba integrált scriptek megengedettek. Ezzel például letilthatjuk a frame-ek vagy a képek letöltését, vagy kiköthetjük, hogy távolítsa el a HTML-kódból a Java- vagy a JavaScript-elemeket. A WWWoffle-t FTP-proxyként is lehet használni, ilyenkor pontosan megadhatjuk, hogy milyen felhasználói névvel jelentkezzen be egy anonim FTP-szerverre, és nem kell ezt a véletlenre vagy a webböngészőbe beépített alapértelmezésre bízni.
•	A proxy-knál még egy fontos szempontra kell ügyelni, amiről sokan telje
sen megfeledkeznek. A JavaScript utólag mégis áthúzhatja a számításain
kat. Még ha valóban anonim proxykat is használunk, egy weboldal mű
ködtetője egy JavaScripten keresztül továbbra is le tudja kérdezni az IP-
címeket. Sajnos a JavaScript funkciókat minden böngészőnél másképpen
lehet célzottan inaktiválni, ezért ennek a leírásáról itt lemondunk.
•	Egy további kis anonimitási rés csak az Internet Explorer felhasználókra érvényes: ezek az Active Channelek. Ez a technológia először a Microsoft Internet Explorer 4.0-s verzióban jelent meg. Hogy meghatározott információkhoz juthassunk, a böngészőben általában külső URL-ekre kell kattintani vagy be kell gépelni ezeket. Az Active Channelekkel kiválaszthatunk egyet egy webszerver-üzemeltető ajánlatából (kezdőlap), amely a böngésző vagy az internetre kapcsolódás indításakor betöltődik (tehát betárcsázáskor vagy állandó kapcsolat esetén a számítógép indításakor). Az egyént fenyegető veszély itt is az, hogy a csatorna előfizetője már nem anonim tölt le adatokat egy szerverről, hanem minden elérésnél újból felismerhetővé válik. Az érdeklődési köre a kiválasztott channel(ek) alapján meghatározható. Az Active Channel technológia a már említett cookie-k személyre szabását használja. Tehát: ha nincs rá feltétlenül szükségünk, inkább kapcsoljuk ki.
•	Ha egy hacker valami nagyobbat tervez, akkor beszerez magának néhány
shell-accountot, és ezek után minden jogosultságot tesztel (pl. Loops).
Sok szolgáltató kínál ingyenes shell-account-okat (ezek azonban jól ellen-

őrzőttek), vagy vannak hackeroldalak, amelyeken frissen feltört account-ok és login-ek vannak, amelyeket használni lehet.
Sőt, a hackerek többnyire olyan rendszereket használnak platformként más rendszerek megtámadásához, amelyeket már a hatalmukban tartanak, de a normális (legális) szörfözéshez az említett lehetőségek is teljesen elegendőek.
Ha azonban valaki, a fenti tanácsokat megfogadva, elrejtette az IP-címét, akkor a kémprogram csak a proxy-szerverről gyűjthet „személyre szabott" információkat, amivel nekünk, felhasználóknak, nem sokat árthat.
3.2. A TCP/IP
Ebben a szakaszban néhány protokollt szeretnénk megismertetni, amelyeket a hálón használnak. A legfontosabbak közé tartozik a Transmission Control Protocol (TCP) és az Internet Protocol (IP).
A most következő részben a protokolloknak azok a funkciói szerepelnek, amelyek nélkülözhetetlenek a későbbi célokhoz, így ennek a könyvnek a használatához az itt közölt tudás tökéletesen elegendő. Sajnos a téma olyan komplex, hogy a teljes kifejtése messze meghaladná e könyvnek a kereteit.
3.2.1  Mi a TCP/IP?
A TCP/IP két hálózati protokoll neve, amelyeket az interneten és a modern hálózatokban használnak:
• Transmission Control Protocol (TCP) és Internet Protocol (IP).
l A TCP és az IP azonban csak két protokoll-fajta a TCP/IP protokoll-csa-ládból.
A TCP/IP protokoll-család a háló minden szolgáltatását elvégzi, ide tartozik az e-mailek küldése, az adatok átvitele, hozzáférés a World Wide Webhez és az üzenetek szállítása a usenet-en keresztül.

Hogyan működnek a protokollok?
A két protokoll, a protokollok egymásra rétegződésén, „halmán" (angolul stack) keresztül működik. A protocol stack az az út, amelyet az adatoknak meg kell tenniük ahhoz, hogy az egyik számítógépből a másikba jussanak. A halom, amelynek a rétegei közül a TCP/IP csak kettőt, nevezetesen a 3. és 4. réteget használja, a következőképppen van felosztva:

Réteg                             Leírás
Alkalmazási réteg            Az alkalmazási réteg képezi a csatolófelületet az alkalmazások között, amelyekkel a felhasználó parancsokat küld illetve fogad egy hálózaton keresztül. Megjelenítő réteg            A megjelenítő rétegben a másik számítógép rendszerétől függően felhasználás-specifikus formattálások történnek. Session réteg                  Ez a réteg gondoskodik arról, hogy az alkalmazások között megszakadt kapcsolatok újból felálljanak és - az adatvesztés megakadályozása miatt - részben  ugyanazon  a helyen  is folytatódjanak. Transzport réteg              Ez a réteg gondoskodik a megbízható adatátvitelről a két számítógép között, és gyakran csatolófelületként is szolgál a fölé rendelt alkalmazási rétegek és az alá rendelt hálózati rétegek között. Hálózati/                         Ebben a rétegben folyik az optimális út (routing) keresése az kapcsolati réteg              adatátvitelhez. A protokollt itt már a fölé rendelt rétegektől függetlenül ki lehet választani (pl.: IP). Adatbiztonsági réteg       Ez a réteg arról gondoskodik, hogy lehetőleg ne legyenek hibás átvitelek, és ha mégis lennének, akkor az adatok helyre legyenek állítva. Fizikai réteg                    Ez a réteg felelős a fizikai kapcsolat létrehozásáért az adatok fogadásakor, illetve küldésekor. 	
A TCP IP-protokollhalom rétegei az OSI-modell szerint
Az adatok a számítógépből kifelé tartva az ábrázolt sorrendben futnak keresztül ezeken a rétegeken, és fordított sorrendben mennek befelé a célrendszerbe. Minden réteg tud adatokat küldeni a szomszédos rétegnek, illetve adatokat fogadni attól. Valamennyi réteg protokollokkal van összekötve, amelyek különböző szolgáltatásokat nyújtanak.

3.2.2 Különböző protokollok a rétegekben
Most már talán valamivel érthetőbb, hogyan történik a protokollhalmon keresztül az adatok küldése, illetve fogadása. Most megnézzük egy kicsit közelebbről a különböző rétegek legfontosabb protokolljait.
Alkalmazási réteg
Ez az a réteg, amelyben a felhasználó közvetlenül egy alkalmazásba írhatja be a parancsait, hogy kapcsolatot nyisson egy számítógéppel, vagy megfelelő parancsokat adjon ki. Fordított értelemben tehát az alkalmazási réteg az a réteg is, amelyből egy alkalmazás az A számítógépen a B számítógéptől is megkaphatja a parancsait. Ebben a rétegben egész sereg protokoll van, és ezeket felülről nem is határolja semmi. Bizonyos alkalmazások itt más alkalmazásokra is épülhetnek. Ilyen például a HP egy SNMP-re épülő programja, az OpenView. Most azonban nézzük ennek a rétegnek az alkalmazásait!
Telnet
A 80-as évek elején még nem voltak igazi hálózatok. Voltak viszont nagygépek, amelyekre terminálokat csatlakoztattak. Egy terminál akkoriban csak kábelerdőn keresztül tudott adatot cserélni a nagygéppel, a további terminálokkal pedig egyáltalán nem kommunikálhatott. Hogy egy újabb kábelrengeteg létesítését elkerüljék, szoftveres megoldásra volt szükség. Így jött létre a Telnet, amely lehetővé tette a felhasználóknak, hogy úgy tudjanak adatokat szerkeszteni stb., mintha maguk ülnének a másik gép shell-je (DOS promptja) előtt. A felhasználó ilyenkor közvetlenül az alkalmazásnak kiadott paranccsal nyitott meg egy kapcsolatot. A legfontosabb Telnet-parancsokat az alábbi táblázat tartalmazza.

Parancs             Leírás
cd                       A paraméterként megadott könyvtárra vált. cd ~                   Az aktuálisan bejelentkezett user home-könyvtárára vált. Mkdir New          Létrehozza a New nevű könyvtárat. Rmdir New          Törli a New néven létrehozott könyvtárat. Is -l                    Megmutatja az aktuális könyvtárban található összes fájlt. chmod                Megváltoztatja a hozzáférési jogokat a fájlokhoz és/vagy könyvtárakhoz. 	

Parancs             Leírás
Chown               Megváltoztatja a tulajdonost és a csoportot, amelyhez egy könyvtár
és/vagy egy fájl tartozik. joe                       Egy egyszerű szövegszerkesztő. 	
A legfontosabb Telnet-parancsok
FTP
A Fik Transfer Protocol egy szolgáltatás, amely minden operációs rendszeren belül lehetővé teszi az adatok átvitelét és azoknak a mindenkori fájlformátumban mentését. Mint tudjuk, a legtöbb operációs rendszer különböző fájlformátumokat használ. A Unix és a Unix-klónok gyakran NFS-t (Network File System) használnak, az OS/2 általában HPFS-t (High Performance File System), a DOS/Windows pedig kizárólag FAT-et (File Allocation Table) vagy FAT32-t, a Windows 2000 és az XP ezenkívül még az NTFS-t is segítségül hívhatja. Az FTP-n keresztüli kommunikáció, akárcsak a Telnet, a kliens-szerver modellre épül, de valamivel komplexebb. Ebbe nem akarunk részletesebben belemenni, azonban a következő pontokat megemlítjük:
A kommunikáció öt fázisra osztható:

Fázis                       Leírás
1. fázis:                    A kliens kérdést küld a számítógépnek, hogy a szolgáltatás rendelke-Kapcsolatfelépítés   zésre áll-e, az pedig megerősítést küld, hitelesíti a felhasználót és a jelszót, és átküldi az átviteli opciókat és a fájlnev(ek)et. 2. fázis:                    Kicserélik a portra vonatkozó információkat, és előkészítik a tulajdon-Adatátviteli kap-       képpeni adatátvitelt. Miután ezt rögzítették, elkezdődhet a tulajdon-csolat létesítése       képpeni adatátvitel. 3. fázis:                    Az adatátvitel az FTP-n keresztül történik, abban a formában, aho-Adatátvitel               gyan azt már leírtuk. 4. fázis:                    A számítógép átadja a teljes állomány utolsó adatait, a kliens vissza-Az átvitel végének    igazolja ezeknek a fájloknak a fogadását. Most a szervergép Close bevezetése              parancsot küld a kliensnek, amely veszi a parancsot, és elfogadja. 5. fázis:                     A szerver-adateljárás mutatja a kontrolleljárásának (21. port) az átvi-Az átvitel                   tel végét, és bezárul. A kliens-adateljárás szintén terminál, a kontroli-lezárása                  eljárást azonban aktívan hagyja a további átvitelekhez. 	
Az öt kommunikációs fázis az FTP-nél

Az FTP alatt rendelkezésre álló közel 60 parancsból itt csak a legfontosabbakat szeretnénk felsorolni:

Parancs        Leírás
ftp host         Ezzel indul az FTP-kapcsolat a hosthoz. open host     Ha egy hosthoz még nincs kapcsolat, a felhasználó azonban már az FTP környezetben található, az open host paranccsal lehet felépíteni az említett kapcsolódást. user user      Ha már fennáll a kapcsolat a hosttal, a felhasználó azonban még nincs bejelentkezve, a user paranccsal loggolhat be utólag. ascii             ASCII-re állítja az adatátviteli módot. binary           Binárisra állítja az adatátviteli módot. bell               Minden fájltranszfer után elhangzik egy akusztikus jel. cr                  Kapcsoló: ha a cr be van kapcsolva (default), akkor a RETURN/LINEFEED karakterek LINEFEED-re módosulnak. prompt         Kapcsoló: ha a prompt be van kapcsolva (default), akkor több fájl átvitelénél minden fájl után egy interaktív lekérdezés következik. 	
A legfontosabb FTP-parancsok
TFTP
A Trivial Fik Transfer Protocol nem a TCP-re épül, mint az előbb tárgyalt FTP, hanem az UDP-re (User Datagram Protocol). Bár ez is adatok átvitelét szolgálja, de nem a végfelhasználó számára készült, mivel a kapcsolat biztosítatlan. Ezeknél az átviteleknél nincsen jelszólekérdezés, csak a forrás-IP marad hátra, hogy rendelkezésre álljon a szükséges tartomány. A legfontosabb parancsok itt a connect, a mode, a get, a put, a verbose és a quit.
Most csak néhány szó arról, hogyan is folyik itt az adatátvitel. A TFTP ugyancsak a kliens-szerver elvre épül. A kliens egy kérést küld a szervernek, az nyugtázza, és megkezdődik az adatátvitel. Minden adatrekord 512 bájtos, és a szerver nyugtázza. A kliens akkor tételezi fel automatikusan az átvitel végét, ha a fogadott rekord 512 bájtnál rövidebb.
BOOTP
A Boot Protocol is az UDP-re (Use Datagram Protocol) épül, és tulajdonképpen csak arra fejlesztették, hogy boot-folyamatokat aktiváljon. Erre csak ott van

szükség, ahol lemez nélküli munkaállomásokat (diskless-workstations) üzemeltetnek, mert ezek nem tudják tárolni a logikai címüket. Bootolás alatt itt nem a tulajdonképpeni indítást értik, hanem csak a fontos konfigurációs adatok átvételét.
SMTP
A Simple Mail Transfer Protocol alighanem a legtöbbet használt protokoll az interneten. Az SMTP már a kezdet kezdetén a Unix-rendszerekre rendezkedett be, és időközben a normál PC-ken is megtalálta a helyét. A felhasználó itt kezeli a mail-szoftverét, és itt készít elő egy üzenetet. Ha ezután elküldi az üzenetét, akkor ez annyi időre kerül a köztes tárba, amíg a TCP a teljes üzenetet (az OSI modell keretei között) átviszi. A kliensnek és a szervernek itt is egy sor parancs, illetve reakció áll a rendelkezésére, amelyeket most nem sorolunk fel. Helyette a szerver és a kliens közti kis párbeszédet mutatjuk be (közben a szerver részéről mindig pozitív válaszból indulunk ki):
 •	A kliens session-t épít fel a szerverhez.
 •	A szerver megerősíti a szervizek rendelkezésre állását.
•	A kliens azonosítja magát.
 •	A szerver azonosítja magát.
•	A kliens átadja a tulajdoképpeni parancsot, amely mail-küldést jelent be. •	A szerver a beleegyezését adja.
 •	A kliens átküldi a címzettet.
 •	A szerver válaszol: a postafiók elérhető.
 •	A kliens inicializálja az adatátvitelt.

 •	A szerver felveszi az adatokat, és a befejezéshez kéri a <crlf><crlf> paran
csot.
 •	A kliens az átvitel befejezése után, ahogy megállapodtak, elküldi a
<crlf><crlf> -et.
 •	A kliens a megfelelő paranccsal befejezi a kapcsolatot.
 •	A szerver erre service closing-gal felel.

Mikor a 80-as években más mail-rendszereket is bevezettek, kompatibilitási problémák léptek fel. Az átmenetekkel nem volt könnyű megbirkózni, így nagyon körülményes konvertereket kellett alkalmazni. 1992 óta nagyjából csak a MIME-t (Multipurpose Internet Mail Extensions) használják, amely már nem korlátozódik csak a tiszta szövegküldésre, hanem a legkülönbözőbb adattípusokat, mint grafika, audió stb. is át lehet küldeni vele.
RPC
A Remote Procedure Calls-t akkor használják, ha több különböző kapacitású számítógép áll rendelkezésre, és olyan feladatot kell elvégezni, amely nagyon nagy rendszererőforrásokat igényelne. Az RPC-vel a részfeladatokat specifikusan az arra legjobban kvalifikált számítógéphez lehet rendelni, így a különböző számítógépek, mondhatni, egy multikomputerré olvadnak össze. Ez az eljárás egyébként mostanában egyre nagyobb figyelmet vívott ki magának a nagyvállalatoknál és a kutatóintézeteknél. A pontosabb felépítésébe itt nem megyünk bele.
NIS
A Network Information Services műveletek biztonsági objektumok és elérési jogok kezelésére szolgálnak. Ez a rendszer, amelyet eredetileg a SUN fejlesztett (akkoriban Yellow Pages volt a neve), lehetővé teszi a decentralizált userID-k, GroupID-k és jelszavak központi adminisztrációját. A NIS működtetéséhez a következő komponensekre van szükség:
 •	A NIS-adatbázis egy túlméretezett /etc/passwd-fájlt jelenít meg a hálózat
számára.
 •	A NIS-Master-Server a megfelelő domainekkel kezeli a NIS-adatbázist.
 •	A NIS-Slave-Server az adatbázis egy biztonsági másolatát tartalmazza a
master-szerver kiesésének az esetére.
•	A NIS-domain a NIS-adatbázisban leképezett számítógépek csoportja.
•	A NIS-Client egy számítógép, amely a szervertől kap adatokat, de nem
tudja megváltoztatni ezeket.

Transzport réteg
A transzport rétegnek a következő feladatokat kell ellátnia:
 •	Lehetővé tenni az adatátvitelt dedikált transzportkapcsolatokon keresztül.
 •	A kapcsolatokat ellenőrzötten kell felépíteni és bezárni.
Multiplexing: egy kommunikációs csatorna felépítése, amelyet több jel egyidejű átvitelére lehet használni.
 •	Ellenőrzés, hibafelismerés és folyamatvezérlés a kapcsolat alatt.
 •	Optimalizált adatfolyam - Windowing-nak is nevezik.
•	Az adatfolyamok priorizálása, vagyis az adatfolyam prioritások szerinti elküldése.
A transzport rétegben két protokoll található, a már említett TCP és az UDP (User Datagram Protocol).
Transmission Control Protocol (TCP)
A TCP a következőkre képes:
 •	Adatfolyam-átvitel
 •	Virtuális full-duplex kapcsolatok
 •	Adatfolyam-vezérlés
 •	Hibafelismerés
 •	Prioritásvezérlés
A TCP az egyik fő protokoll, és a protokoll-család más tagjaival szemben, valamennyi adat megbízható átvitelét garantálja. Ebben a hibaellenőrzés átfogó funkciói segítenek, gondoskodva arról, hogy a fogadott adatok ugyanabban az állapotban és sorrendben érkezzenek meg, amelyben azokat elküldték. Így például minden elküldött csomaghoz egy numerikus értéket generál. Ennek az értéknek a segítségével a két egymással összeköttetésben álló számítógép minden csomagot azonosít. A címzett minden fogadott csomagról egy üzenetet küld a feladónak, s ez igazolja az átvitel tökéletességét. Ha egyszer mégis hiba fordulna elő az adatátvitelben, a címzett ennek megfelelő üzenetet küld a feladónak, és újrakéri az érintett csomagot.

A TCP azt is felügyeli, hogy nem lépett-e fel súlyos hiba az adatátvitelben, és ebben az esetben automatikusan megszakítja a kapcsolatot a másik számítógéppel. Ismételten átküldi az adatokat, ha a célszámítógép egy bizonyos idő alatt nem küld megerősítést a fogadásukról. Ebből látszik, hogy a TCP teljes mértékben megfelel a hírének, miszerint biztonságos átviteli protokoll.
Egy alkalmazás, mint például az Internet Explorer, a TCP-re bízhatja a kapcsolat felépítését; ehhez persze még más fontos protokollokra is szükség van. Ezt a kapcsolatot egy három részből álló folyamat vezeti be, amelyet three-way-handshake-nek neveznek.
 1.	A kérdező számítógép, illetve a kliens elküldi a kapcsolatra irányuló ké
rést, és megad egy portot, amellyel a távoli számítógéphez, illetve a szerverhez
szeretne kapcsolódni.
 2.	A szerver megerősítéssel és egy várakozási listával (a kapcsolathoz) válaszol.
 3.	A kliens megerősítéssel válaszol, és a kapcsolat felépül.
A kapcsolat megnyitása után mindkét irányba áramolhatnak az adatok.
User Datagram Protocol (UDP)
Az UDP biztosítatlan protokoll, amely a TCP-nél említett tulajdonságok egyikével sem dicsekedhet. Ugyanúgy biztosítatlan, mint azok a protokollok, amelyeket a transzportréteg alatti rétegek tartalmaznak. Az ok, amiért az UDP mégis az átviteli réteghez tartozik: az IP ugyan elő tud állítani kapcsolatokat, azonban nem tud adatokat továbbítani az alkalmazásoknak. Az UDP ezt ugyanúgy tudja, mint a TCP. Az UDP azonban nem kéri a fogadás megerősítését. Az UDP tehát, mondhatni, egy alkalmazáscsatoló-felület az IP-hez. A UDP-header is roppant rövidre fogott: információkat tartalmaz a kiinduló portról, a célportról, az adatok hosszáról, és közli a UDP-header adatainak az ellenőrzőszámát.
A következő kis táblázat példákat mutat arra, hogy milyen szolgáltatások érhetők el az UDP-vel, illetve a TCP-vel.

Port:       111            53             161           69             25           32             23             80 Szolg.:     SUN RPC    DNS         SNMP       TFTP        SMTP       FTP          TELNET    HTTP Protokoll User Datagram Protocol (UDP)  Transmission Control Protocol (TCP) 	
Szolgáltatások és az UDP/TCP

Hálózati réteg
Ez a réteg különböző protokollokat fog össze, amelyek aktívan vesznek részt az adatok átvitelében, például:
Internet Protocol (IP)
Az Internet Protocol felelős az adatcsomagok átviteléért a TCP/IP valamennyi protokolljánál.
Az Internet Protocol egy headerből és az azt követő adatblokkból áll, amely többek között az adatcsomagok fragmentálásáért is felelős. A fragmentálás itt azt jelenti, hogy egy adatcsomag legfeljebb 65535 bájt méretű lehet. Ha egy csomag ennél nagyobb, az lefagyaszthatja a PC-t. Ezt nevezik puffer túlcsordu-lásnak (Buffer Owerflow), amelyről később, a DoS-támadásokról szóló fejezetben többet mondunk. Hogy ezt elkerüljék, a csomagot részcsomagokra darabolják. A elküldött csomagokat a célrendszerben újból egyesítik. Az összerakás reassembly néven ismertebb.
Ezt a bonyolult folyamatot megpróbáljuk egy header-modell segítségével megmagyarázni:

Version          |        HL                       Type of Service      Totál Length Indentification                                                                    Flags           Fragment Offset TTL                                                         Protocol                  Header Checksum Source Address Destination Address Options                                                                                             Padding Data 	
Version: az IP-verziót jelöli. Az interneten pillanatnyilag még a 4. verziót használják, azonban közeledik a váltás a 6. verzióra, amelyet néhány helyi hálózatban (LAN) már használnak.
IHL vagy HL (Internet Header Length): az IP-header hossza 32 bites blokkokban van megadva.
Type of Service: minden bitnek csak ajánlókaraktere van. A Precedence lehetőséget nyújt a vezérlőinformációk előnyben részesítésére.
Totál Lenght: az adatcsomag teljes hossza bájtban (max. 64 Kbájt).
Identification: egy adatcsomag egyértelmű ismertetőjele. Ennek a mezőnek és a Source Address-nek a segítségével ismerhető fel a töredékadatok összetarto-zósága. Ezek és a két következő mező vezérlik a reassembly-t (ld. feljebb).

Flags: a két bitnek a következő a jelentése:
•	Don't fragment:   olyan    hostokhoz,    amelyek   nem    támogatják   a fragmentálást.
•	More fragments: hogy kiderüljön, hogy egy adatcsomag minden fragmentumát fogadta-e.
Fragment Offset: egy adatcsomag adatbájtjait számozza, és kiosztja a fragmentumoknak. Az első fragmentum offset O-t kap, minden továbbinál egy fragmentum adatmezőjének a hosszával növekszik az érték. Ennek az értéknek a segítségével tudja a címzett megállapítani, hogy hiányoznak-e töredékek.
Time-to-Life (TTL): Minden csomagnak van egy előre megadott maximális élettartama, amit itt lehet megadni. Routolási hibánál, például huroknál, az adatcsomag valamikor el lesz távolítva a hálózatról. Mivel az időmérés meglehetősen problematikus a hálózatban, és a headerben nincs feljegyezve indulási idő, minden router úgy dekrementálja (kicsinyíti) a csomagot átfutáskor, hogy az egyszer 0 értékre csökkenjen. Ekkor a következő router már nem veszi fel.
Protocol: Mivel a különböző protokollok az IP-re támaszkodnak, meg kell adni a fölérendelt ULP (Upper Layer Protocol) protokollt. A fontos ULP-k:

ULP                  Leírás
1                         ICMP (Internet Control Message Protocol) 3                        GGP (Gateway-to-Gateway Protocol) 6                        TCP (Transmission Control Protocol) 8                       EGP (Exterior Gateway Protocol) 17                      UDP (User Datagram Protocol) 	
A legfontosabb ULP-k
Header Checksum: az IP-header ellenőrzőszáma. Mivel a TTL-érték (Time to Life) és esetleg a flag és a flag offset értékei is minden routernél változnak, ennek megfelelően kell alakítani az ellenőrzőszámot. Ezáltal teljesül a 16 bites hosszúságparitás. A felesleges késleltetések elkerülése érdekében a header ellenőrzőszámára korlátozódik.
Source Address: a forrásállomás internetcíme. Itt van feljegyezve a küldő számítógép IP-címe.
Destination Address: a célállomás internetcíme. Itt van feljegyezve a fogadó számítógép IP-címe.

Options: opcionális mező további információknak. Sok kódot már a jövőbeli kiegészítésekhez terveztek. Az opciók mindenekelőtt a hálózati vezérlést, a hibakeresést és a méréseket szolgálják. A legfontosabbak:
•	Record Route: naplózza az adatcsomag útját.
•	Loose Source Routing: a küldőállomás előír néhány közbeeső állomást.
•	Strict Source Routing: a küldőállomás minden közbeeső állomást előír.
•	Timestamp Option: az IP-címe helyett, akárcsak a record route-nál, minden gateway a feldolgozás időpontját jegyzi be.
•	Padding: kitöltő bitek. A padding feladata, hogy bináris nullákkal 32 bitesre egészítse ki a frame-et.
Mint látjuk, az internetprotokoll igazán komplex, de mindez együtt csakis az adatok átvitelét szolgálja.
Address Resolution Protocol (ARP)
Egy hálózatban minden számítógépnek van egy, a firmware által előre definiált fizikai címe. A számítógépes kommunikációhoz azonban nem fizikai, hanem logikai címet használnak, amelyet például az interneten találunk. A hálózati meghajtó egymagában nem képes arra, hogy a logikai címén szólítsa meg a számítógépet, mivel semmilyen módon nem áll összeköttetésben a vezérlő hardvercímével. Tehát a logikai címet a fizikai címre kell cserélni. Erre szolgál az ARP. Ez egy headerből és az ARP-csomagból áll, és tartalmazza a szükséges adatokat a logikai forrás-protokollcímhez és a fizikai címhez is.
Reverse Address Resolution Protocol (RARP)
A RARP az ARP-vel ellenkező irányban működik. Ahelyett, hogy a logikai címből állítaná elő a fizikait, a host egy RARP-kérést küld a fizikai címmel, amire azután a RARP-szerverek a hálózatban átnézik a saját referencia-táblázataikat, és egy RARP-választ küldenek vissza, amely tartalmazza a logikai címet. Ezt a módszert tulajdonképpen csak olyan számítógépeknél használják, amelyeknek nincs olyan adathordozójuk, amelyben tartós, logikai címet tudnának tárolni, és ezért mindig csak a fizikai cím ismeretével bootolnak a hálózatba.

Internet Control Message Protocol (ICMP)
Az ICMP feladata az üzenetek, például a hibaüzenetek közvetítése. Ugyanúgy használja az IP-t, mintha maga is egy fölérendelt protokoll lenne, azonban az IP szoros alkotórésze.
Lista a hibaüzenetekről, amelyeket az ICMP küld:

Szám               Leírás
3                      Destination unreachable: a célállomás nem érhető el. 4                       Source quench: puffer-erőforrások elhasználva. 5                       Redirect: útvonal-elterelés. 11                    Time exceeded: a timer lefutott. 12                     Paraméter Problem: Paraméter-probléma. 	
Az ICMP hibaüzeneteinek listája
s
És egy lista az információs üzenetekről:

Szám               Leírás
0                       Echo reply 8                       Echo request 13                     Timestamp 14                     Time stamp reply 15                     Information request 16                      Information reply 17                    Adress mask request 18                     Adress mask reply 	
Az ICMP információs üzeneteinek a listája
Az IP ezután megfelelően módosul, és az adatok visszajönnek a számítógépre.
3.3 Néhány alkalmazás és protokoll használata és a biztonságosságuk
Ezeknek a protokolloknak a használata és a lehetséges biztonságosságuk fontos előfeltételei a hackerek cselekményeinek.

3.3.1 A Telnet
A Telnetet az RFC 854 (Request for Comment, az internetfejlesztők egy munkafeljegyzése, http://www.ietf.org/) a következőképpen definiálja: A Telnet protokoll célja egy általános, mindkét irányra kiterjedő, 8 bit/bájt-orientált kommunikációs lehetőséget nyújtani. A fő cél egy szabványos módszer létrehozása a végkészülékeken alapuló folyamatok összekötésére.
A Telnet tehát lehetővé teszi a felhasználóknak, hogy távoli számítógépekre jelentkezzenek be az interneten, és parancsokat hajtassanak végre ezeken a számítógépeken. Sőt, a Telneten keresztül programokat is el lehet indítani távoli rendszereken, ehhez a Telnet egy terminált szimulál (szöveg, grafika nélkül).
Windows alatt egy Telnet-kapcsolat a következők szerint épülhet fel:
 1.	Windows 95/98 (és magasabb verzió) alatt kattintsunk a Start/Futtatásra,
mire megjelenik egy kis párbeszédablak.
 2.	Gépeljük be a telnet.exe sort.
 3.	Kattintsunk az OK-ra, a Telnet elindul.
 4.	A szokásos módon tárcsázzunk be a szolgáltatónkhoz.
 5.	Váltsunk vissza a Telnet-re.
 6.	Kattintsunk a Hálózati rendszer kapcsolatra. Megjelenik egy párbeszédablak.
 7.	Beírjuk a következőket:
•	Hostnév: meine-domain.de
 •	Csatlakozás: telnet
 •	terminál típus: vt 100

 8.	Kattintsunk a Kapcsolatra.
 9.	Most megjelenik: Welcome, a szerver üdvözöl, és készen áll.

 10.	Adjuk meg a login-nevünket. Ez az a név, amelyet az FTP-nél is haszná
lunk (ld. lejjebb).
 11.	Ezután nyomjuk le az Enter-t.
 12.	Most a szerver a jelszót akarja tudni. Ez ugyanaz a folyamat, mint az
FTP-nél.

 13.	Ne zavartassuk magunkat, amiért nem látjuk, amit írunk, a jelszó beírása
nem látható.
 14.	Üssük le még egyszer az Enter-t.
 15.	Most kapcsolatban vagyunk a szerverrel. A parancssort lehet látni, pl.
bubis$ bubis2$, b3$ stb.
 16.	Most be lehet írni a parancsokat.

Felépül
a Telnet-kapcsolat
A Telnettel az az egy gond van, hogy minden adatot kódolatlan szövegként visz át. Mivel a Telnet felhasználó-azonosítást kíván (login-név, jelszó), egy betolakodó, ha beleolvas a hálózati forgalomba, nagyon könnyen megszerezheti a fiókadatokat.
3.3.2 Az FTP
Az FTP a távoli rendszerek közötti adatátvitel egyik módszere. Az FTP-t az RFC (Request for Comments, biztonsági kézikönyv) így mutatja be: Az FTP feladata 1. adatok (programok és/vagy adatok) közhaszmú átvitele, 2. távoli számítógépek indirekt vagy implicit (programokon keresztüli) használatának az elősegítése, 3. a különböző rendszerek fájlrendszerei közötti strukturális különbségekből adódó vesződ-ségek megspórolása és 4. adatok megbízható és hatékony átvitele. Bár az FTP-t egy terminálon közvetlenül is lehet használni, elsősorban programokon keresztüli használatra fejlesztették.
Az FTP-s adatátvitel egy FTP kliensen keresztül történik, ilyen például a CuteFTp vagy a WS_FTP. A kliens egy kérdést küld a távoli számítógép FTP szerverének. Ezt a kérdést a 21. porton keresztül teszi fel.

A CuteFTP felülete

Egy kapcsolat létrehozásához, FTP-szervernek, illetve FTP daemonnak kell futnia a célszámítógépen.
Az FTP-nek két fajtája van: a User-FTP és az Anonymus-FTP. A user-FTP-nél a felhasználónak a login-nevével és a jelszavával kell a szerverre bejentkeznie. Az Anonymus FTP-nél bárki bejelentkezhet a szerverre. Login-névként többnyire Anonymus-t, és jelszóként egy e-mail-címet kell beírni. Ezzel az FTP-szerver nyilvános részéhez kapunk hozzáférést. Az Anonymus-FTP fontos szolgáltatás az interneten, mert általa a programok vagy a dokumentációk minden internet-felhasználó számára elérhetők.
Az FTP biztonsága
Az FTP nem túl biztonságos protokoll, s különbözőképpen támadható. Íme a legfontosabb támadási formák.
Jelszótámadások
Az FTP igen alkalmas a jelszavak kipróbálására, mivel a szabvány konfigurációban nincs korlátozás a jelszavak beírására, tehát akárhányszor meg lehet adni a jelszót. Ezt a támadást Brute Force-rohamnak is nevezik. Egyes FTP-szervereknél ki lehet találni az érvényes login-neveket. Ha valaki érvénytelen login-nevet ad meg, akkor a szerver hibakóddal válaszol.

Paket-Sniffing
Mivel az FTP kódolatlan szövegként továbbítja az adatokat, ha egy betörő beleolvas a hálózati forgalmakba, felhasználói adatok birtokába juthat. Erről a snifferekről szóló fejezetben további részleteket tudhatnak meg.
Szoftverfeltöltés
Sok FTP-szerverre lehet Anonymus-belépéssel szoftvert feltölteni (upload). Egy támadó ezen a módon manipulált szoftvert helyezhet el a szerveren (vírus, trójai).
3.3.3 Az IRC
Az IRC (Internet Relay Chat) az e-mail mellett az egyik legkedveltebb szolgáltatás az interneten. Többrésztvevős valós idejű konferenciákat tesz lehetővé. Az IRC-nél a felhasználók, szervertől függően (IRC szerver, pl. irc.euirc.net), a legkülönbözőbb csatornákon (channels) lehetnek. A beszélgetésekhez ma már a számos IRC kliens valamelyikét használják. A legismertebbek közé tartoznak a mIRC, a BitchC és a pIRCh.
IRC-felület

jelszófájlt. De az IRC-parancsokból is sok információt tudhat meg egy hacker a felhasználóról, amelyek a segítségére lehetnek a további támadásoknál. További veszélyt jelenthet a fájlcsere is, ahol mindig szívesen küldenek trójaiakat és vírusokat (ld. a trójaiaknál). A legnagyobb veszélyt azonban maguk a kliens- illetve a szerverprogramok jelentik. A rosszul konfigurált kliensprogramok gyakran több elérést engednek meg a szervereknek a helyi erőforrásokra (pl. fájlokra), mint amennyi tanácsos volna.
3.3.4 Az IP-címzés
A címzés az interneten az IP-címzésen alapul. Az interneten minden erőforrás egy egyértelmű számmal, az IP-címmel érhető el. Az IP-címek kiosztása hierarchikus, ami azt jelenti, hogy egy ügyfél a szolgáltatójától kapja meg a szükséges IP-címet, a szolgáltató megintcsak a hálózattól kölcsönzi az IP-címeit, amelyre csatlakozik, miközben a hálózatok üzemeltetői időbeli korlátozás nélkül, blokkokban kölcsönzik IP-címeiket, az IP Numbering Authorities-től. Európában a RIPE (http://www.ripe.net/) felelős az IP-címek kiosztásáért.
Hogyan néz ki egy IP-cím?
A jelenleg használt IP-protokoll az IPv4. Minden IP-cím 32 bitből áll. Mivel az ilyen számkombinációk igen körülményesek, többnyire a pontozott tizedes írásmódot használják, amelynél a 32 bit 8 bitekre van felosztva, és ezeket decimális számként írják le. Eszerint egy IP-cím négy bájtból áll:

11000010         01001101           01111100           00100011 194             77                124               35
Pl: 11000010 128      64      32      16      8      4      2       1 1        1       0       0       0      0      1       0 128      64                                    2 194 	

Az IRC kiválóan alkalmas a Social Engineering-re. Leginkább az újoncok vehetők rá arra, hogy bizonyos parancsokat, amelyeket a chat-en mondott nekik valaki, végrehajtsanak. Egy támadó elküldetheti például e-mailben magának a

Minden kvadráns egy 0 és 255 közti számot reprezentál, így ezzel a négy szegmenssel elméletileg több mint négymilliárd (pontosan: 4 294 967 296) címet lehet kezelni.

IP hálózati osztályok
Időközben kiderült, hogy négymilliárd IP-címet nagyon nehezen tud egyetlen intézmény kezelni.
A tehermentesítés céljából az InterNIC, amely a 90-es évek elején átvette az IP-címek kezelését, az egyes IP-címterek kezelését nemzeti NIC-eknek és nagyvállalatoknak adta át, amelyek, az InterNIC-től függetlenül, önállóan oszthatták ki a hozzájuk utalt címtartományokat. Így jöttek létre a hálózati osztályok (pl. aaa.bbb.x.x), amelyekben csak az első negyedet határozza meg egy NIC, a maradék háromnegyedet szabadon lehet kiadni.
Ennek megfelelően a négymilliárd IP-címet ismét három osztályba sorolták, az A-, B- és C-osztályú hálózatokba.

Címek                Leírás
aaa.x.x.x             Az A-osztályú hálózatok az első negyedben 1 és 126 közötti értékeket tartalmaznak. Az A-osztályú hálózatok tulajdonosai az InterNIC-től (ami most is minden A-osztályú hálózatot kezel) kapják az első negyedet, és az IP-cím fennmaradó 24 bitjét maguk adhatják ki. Az A-osztályú hálózatokat azonban mára már mind kiosztották, így nem lehet újat létesíteni az interneten. aaa.bbb.x.x        A B-osztályú hálózatok első negyedében 128-191-ig vannak értékek, és a második negyedben van a 0-255-ig terjedő teljes értékterület. A B-osztályú  hálózatok tulajdonosai  a két első negyedet (aaa.bbb.x.x) készen kiosztva kapják, és a maradék 16 bitet adhatják ki maguk (ez matematikailag   65536   különböző   IP-címet   jelent   egy   B-osztályú hálózaton belül). aaa.bbb.ccc.x     A C-osztályú hálózatok első negyedében 192-223-ig vannak értékek, és a maradék három kvadránsban megint a teljes értékterület tartozik 0-255-ig.   A   C-osztályú   hálózatok   tulajdonosainak   az   első   három szegmenst (aaa.bbb.ccc.x) osztják ki,  és a negyedikről szabadon rendelkezhetnek (ez kiszámolva 256 különböző IP-címet jelent). 	
A-, B- és C-osztályú hálózatok
Foglalt IP-címek
Sok IP-cím van, amelyet a szolgáltatók nem oszthatnak ki, mert más célokat szolgálnak.

Címek               Leírás
x.x.x.0 és           Minden IP-címben a negyedik szegmensben a 0 és 255 értékek a rend-x.x.x.255            szertől függően zárolva vannak; a 0 a subnet megnevezésére szolgál (0 alatt a negyedik negyedben minden gépet értünk 1 -254-ig), a 255 a negyedik negyedben broadcast-címként szolgál (ezzel az értékkel érhető el egy subnet minden számítógépe). 127.x.x.xx          Minden IP-cím, amelynek ez az első szegmense, TCP/IP visszacsatolási hurokként szolgál. TCP/IP-installációk tesztelésére szolgálnak a számítógépeken (egy pinggel egy tetszőleges 127-es címre). 10.x.x.x             Ez az A-osztályú hálózat egy internetre kapcsolódó intranet helyi gépei számára van fenntartva. Ezen az A-osztályú hálózaton belüli IP-címeket csak az intraneten belül lehet routolni. 172.16.x.x         Ez a 16 B-osztályú hálózat ugyancsak egy internetre kapcsolódó intranet 172.31.x.x-ig      helyi gépei számára van fenntartva. E B-osztályú hálózatokon belüli IP-címeket csak az intraneten belül lehet routolni. 192.168.            Ez a 256 C-osztályú hálózat ugyancsak egy internetre kapcsolódó intra-00192.168.        net helyi gépei számára van fenntartva. Ezeken a C-osztályú hálózatokon 255.255-ig         belüli IP-címeket csak az intraneten belül lehet routolni. 224.x.x.x239.      Az 1. negyed értékek 224-239-ig a multicast-címek, amelyek egyetlen x.x.x-ig              meghatározott hálózatot sem definiálnak és több címzettnek biztosítják az adatcsomagok egyidejű átvitelét. Ezeket időnként D-osztálynak is nevezik. 240.x.x.x255.     A jövőbeli fejlesztésekhez zárolva vannak még az 1. szegmens értékei 248-x.x.x-ig              254-ig. így a négymilliárd elméletileg rendelkezésre álló IP-címnek a végén már csak egy „töredéke" marad. Már ma is szűkösen megy a B- és C- osztályú hálózati címek kiadása, mivel a szabad számkészlet mindig kisebb lesz. Ezért van beharangozva az Ipv6 IP-címzési rendszer, amelyben egy IP-cím a mostani 32 bit helyett 128 bitből fog állni. 	
Foglalt IP-címek
3.4 Aportokról
Ebben a könyvben gyakran találkozunk a port fogalmával, ezért most egy kis magyarázat következik, amely a további szövegek jobb megértését szolgálja.
A port egy csatolófelület, amelyre információk tudnak bejönni és róla kimenni. Néhány ilyen csatolófelületet biztosan minden felhasználó ismer, ilye-

nekre csatlakozik például az egér és a billentyűzet mint adatbeviteli eszközök. A kimenetet azután a monitor vagy a nyomtató jelenti.
Egy szerverrendszer szintén különféle portokat kínál az internetfelhasználónak a különböző szolgáltatásokhoz. Itt azonban nem fizikai, hanem virtuális szoftverportokról van szó. Portjai minden olyan operációs rendszernek vannak, amely támogatja a TCP/IP-t, tehát vannak a Linuxnak, a Windowsnak, a Unixnak és a BeOs-nak is. Ezeket a portokat számokkal jelölik.
Pontosan 65536 port van. Az 1-1023-ig portok a standard, illetve statikus portok vagy a Well known portok. Ezek a közkedvelt szervizeknek vannak fenntartva, és rendszerint csak az arra jogosult felhasználók érhetik el őket. így például a böngésző egy weboldal letöltésekor automatikusan kapcsolatot létesít a megfelelő szerver 80. számú portjával. Ez a port bocsátja rendelkezésre a World Wide Webhez szükséges HTTP kommunikációs protokollt. A mindenkori protokollok megfelelő porthoz rendelésével kapcsolatos információkat a transzportréteg tartalmazza. E-maileket például a Simple Mail Transfer Protocol- (SMTP)-on keresztül küldünk. A mail-szolgáltatás ennek megfelelően, a Well known portok szabványa szerint, a 25. portszámról megy.
A Regisztrált portok az 1024-49151 portok, és gyakran bizonyos szervizekhez is vannak tervezve, de rendszerint mindenki használhatja őket. A nagyobb számmal jelölt portokat dinamikus vagy privát portoknak nevezik, ezeket más programok, a saját készítésűek is, használhatják.
Egy port akkor nyitott, ha egy program ezen a porton egy kérésre (request), illetve egy kérdésre vár. Ha egy FTP szervert telepítünk a rendszerre, akkor ez a szerver a 21. porton vár kérdésre, ez a port tehát nyitott.
Sajnos portok/ról/on káros adatcsomagok, illetve rossz szándékú támadások is küldhetők vagy fogadhatók. Megfelelő védőmechanizmusok nélkül az ilyen csomagok többnyire a számítógép lefagyásához vezetnek. A manipulált adatcsomagok küldéséhez általában adott portokat használnak, s a megfelelő szolgáltatások programhibáira építenek.
A nyitott portok komoly biztonsági hiányosságokat is jelentenek a rendszereken. Ezeken a portokon keresztül az avatott hackerek be tudnak törni az érintett rendszerbe. Ezért ajánlatos a rendszer gyakori vizsgálata egy portszkennerrel - ilyen például a 7tf Sphere (www.hackerzbook.de) -, és az esetleg nyitott portok lezárása egy tűzfallal.

Egy portszkennelés eredménye
A következő táblázat néhány fontos portot ír le:

Port              Leírás
21                FTP (File Transfer Protocol) 23              Telnet (Service, nem program!) 25               SMTP (mailküldéshez, Simple Mail Transfer Protocol) 43              Who is (utánanézni, kié egy weboldal) 53               Domain Name Server (DNS nevek kereséséhez) 66               SQL * Net (SQL Server Port) 79              Finger (információk egy felhasználóról, például hogy vannak-e mail-jei) 80               WWW (World Wide Web) 110               POP3 (Post Office Protocol 3); itt kérjük le a mail-jeinket 137               Netbios Name Service (hálózati PC-k nevei) 138               Netbios Datagramm Service (Adatforgalom a hálózatban) 139               Netbios Session Service (a nukerek is ezt használják) 	
A legfontosabb portok áttekintése
Valamennyi port listája a http://www.iana.org/assignments/port-numbers weboldalon található.

A portokat a trójaiak is használják, ezért most felsoroljuk a legismertebb trójaiak legfontosabb portjait.

Port                  Trójai
2140                  Deep Throat 6670                  Deep Throat 6771                  Deep Throat 30129                Masters Paradise 5400                  Blade Runner 12361                Whack A Mole 20034                Netbus 2 Pro 21544                Girlfriend 12345                Netbus 31337                Régi Back Orifice (BO) 1243                  Régi Sub 7 27374                 Sub7 30100                Netsphere 456                   Hackers Paradise 	
A trójai portok
Az összes ismert trójai portról a http://www.un.secure.de címen kapunk pontos listát.